Sanoin: “Jos ryppyilet minulle, hoidan sinut hengiltä.”
Se tyyppi sanoi: “En tiedä, onko minusta siihen.”
Sanoin: “Ei tietenkään ole! Kukaan ei kestä kuumotusta!”
Te tiedätte. Osaan kuumottaa.
Rikkinäistä lasia. Älä koske siihen.
Niin. Älä kävele siinä ilman kenkiä.
Selvä.
Nyt täytyy mennä. Tänään on se show.
Olet rakas. Hei hei.
No niin.
Tapatin siis sen helvetin tyypin.
Hän oli teatterin omistaja.
Niin, hän omisti teatterin.
Nyt hän on vainaa.
-Zikavirusko sinua vaivaa? -Hei. Bob. Teatterin omistaja.
Voitte aloittaa, kun olette valmiit.
Yleisö on innoissaan.
Niin! Miksei olisi?
Löydätte varmaan lavalle.
Tietenkin löydämme!
Jessus sentään!
Kippis.
Homma pyörimään!
Tiedätte sen miehen
Aika tyyppi miehiään
Helvetillinen pahis Mikki kädessään
Lavoilla mainetta niittää
Kerää rahat talteen Naisia riittää
Kun hän tulee kohdalle On paras siirtyä sivummalle
Rory
Rory! Saanko nimmarisi?
Et!
Painu helvettiin!
Anteeksi.
Olet aivan helvetin siisti tyyppi.
Niin!
Totta helvetissä.
Mike! Mennään.
Näetkö tämän?
Pidä se mielessä.
Rory
Lykkyä tykö, herra Scovel.
Rory. Rory. Rory.
Mitä sinä sanoit?
Toivotin vain onnea.
Just.
En kaipaa onnentoivotuksiasi.
Rakastan sinua.
Samoin.
Nyt menen näyttämään närhen munat.
Mitä nyt?
Gilbert kutsuu sinut lavalle.
Mitä... Scott, odota.
Mitä teen siellä?
En tiedä. Keksi jotain.
Seuraava tyyppi on koomikko.
Annetaan aplodit...
...Cory Scravinille!
Kiitos.
Kiitos!
Kiitos, Atlanta!
Kiitos!
Kiitos, Atlanta.
Kiitos, Lanta.
Otin selvää nimilyhenteistä.
Kiitos, että tulitte paikalle, lantalaiset.
Kiitos, kun tulitte Lantaan katsomaan show’tani.
Suoraan asiaan. Kuka on kokeillut anaaliseksiä?
Kuka täällä on kokeillut anaaliseksiä?
Kuka on kokeillut?
Kuka täällä on kokeillut sitä?
Tässä show’n sisältö. Kuka...
“Hetkinen. Tässäkö on show’n sisältö?”
Tätä se on. Tässä show’n sisältö.
Kuka on kokeillut anaaliseksiä?
Mutta siis anaaliseksiä.
Anaaliseksiä siis.
Kuka on kokeillut anaaliseksiä?
Olen kertonut puolet ainoasta vitsistäni.
Tässä... Tässä se on.
Olen kuin nurinkurinen Louis CK.
Keksin joka vuosi yhden uuden vitsin.
Tämä vitsi on kolmen vuoden takaa.
Tästä tulee siis hyvä ohjelma.
Kannatti tulla katsomaan. Kiitos, että tulitte.
Anaaliseksi. Puhumme edelleen... Vieläkin... Anaaliseksi.
Anaaliseksi. Anaaliseksi.
Onko parempi, jos sanon sen noin?
Anaaliseksi!
Kuka on kokeillut anaaliseksiä?
Olen komediaklubien kakaramaisin koomikko!
Mutta kuka on kokeillut anaaliseksiä?
“Peppupano.” Onko se parempi?
Onko parempi?
Onko se parempi?
Peppupano. Jotkut... “Ai peppupano. Joo niin.
Okei.
Anaali kuulosti lääkärin puheilta.
Mikä anaali?
Peppupanon päälle tajuan.
Se on enemmän tyyliseni!
Totta puhuen se on enemmän tyyliseni.
Minä panen peppuun!
Haluatteko tietää? Panen...”
“Peppupano” täytyy sanoa tietyllä tavalla.
Jos sen sanoo ilman aksenttia, kuulostaa ihan sarjamurhaajalta.
“Harrastatteko peppupanoja?”
“Voi luoja.
Karen, laske kätesi alas!
Se on selvästi ansa.
Surmanloukku.”
“Mistä minä sen tietäisin.
En ole ollut täällä ennen.”
“Ihan sama. Peppupano!”
Sitä ajattelee heti, ettei siinä ole mitään pahaa.
“Harrastatteko peppupanoja?”
“Hei, tuo on se hemmo huoltoasemalta!
Vastatkaa kysymykseen.”
“Haluan vain tietää, harrastatteko peppupanoja!
Vastatkaa nyt!
Lyijytöntä bensaako? Saamanne pitää!
Harrastatteko peppuseksiä?”
“Hei. Tankki täyteen. Mittari kymmenen.
Tuo työntekijä tuolla on eläväistä sorttia.
Mitä? Eikö hän ole täällä töissä? Palaan kohta.
Siinä oli paljon varoitusmerkkejä. Oma vikani. Olisi pitänyt...
Olisi pitänyt tajuta.”
“Harrastatteko peppupanoja?
Peppupanoja!”
Kokeilimme sitä vaimon kanssa kerran ja...
Turpa kiinni, saatana!
Turpa kiinni!
Kysyin siitä jo. Kukaan ei sanonut mitään.
Nyt joudun puhumaan koko esityksen ajan.
Tämä työ on hanurista.
Nyt yleisö ajattelee: “Ehkä hänellä onkin vain yksi vitsi.
Luulimme hänen pelleilevän.”
Tämän show’n erikoisuus oli rehellisyys.
En pitänyt anaaliseksistä vaimon kanssa, ja jotenkin se tekee minusta herrasmiehen.
Ei mitään, kulta. Ei tarvitse kokeilla uudelleen.
Sinä ainakin vihasit sitä. Sait kyyneleet silmiin.
Jos vaimo itkee seksin aikana, niin se kertoo jostakin.
Kannattaa ottaa se puheeksi.
“Onko kaikki hyvin?”
“Hei, onko joku hätänä?
Silmäsi kostuivat. Minä en...”
Sanokaa se noin. Naiset kiihottuvat siitä.
Kiihottuvat todella.
“Hei, nopea kysymys!
Mitä nuo kyyneleet ovat?”
Olkaa... Olkaa noin hurmiossa.
“Hei!
Mitä nuo kyyneleet ovat?
Jatketaan hommaa!”
Missä vaiheessa porukkaa lähti?
Miettiessään vaimoani itkemässä anaaliseksin aikanako?
Silloinko osa ajatteli, että ei.
“Ei, nyt on aika häipyä.
En tullut kuuntelemaan tätä.”
Hyvä, jos olette kokeilleet sitä.
Oletteko koskaan kokeilleet kokeilla?
Ymmärrättekö, mistä puhun?
Silloin on aikeissa kokeilla mutta pysähtyy ajatellen:
“Ei minusta ole tähän.
Kuka luulette minun olevan?
Katselen videoita läppäriltäni.
Ei se tarkoita, että osaisin homman.”
Se on vaikeaa. Kuin limen tunkeminen Corona-pulloon.
Sitä ihmettelee, että kuka ne paloitteli.
“Eivätkö he tienneet, mitä varten ne ovat?”
Kyllä se mahtuu. Kyllä se mahtuu.
Eikö niin? Kyllä se mahtuu.
Sitä on haluttava tarpeeksi.
Asioita täytyy haluta tarpeeksi.
Kyllä se mahtuu, jos tarpeeksi haluaa.
Takkini on monille ongelma.
En ole tyhmä. Minä sen ongelman aiheutin. Totta helvetissä tiedän sen.
En joudu katselemaan sitä.
Sellainen mulkero minä olen. Tiedän, että te joudutte katsomaan sitä.
Monet ajattelevat jo...
“Avaa vetskari!
Avaa vetskari! Tai osta isompi!
Olet saatanan...
Onko pakko yrittää kuulua joukkoon? Olet 36. Liian myöhäistä.”
Tämäkö? Helvetin... Tämä paidanhelmako?
Se on kaikkein pahinta.
Joka puolella. Tämä ylimääräinen...
Hei!
Olen paidanhelma!
Se tässä on kaikkein kauheinta.
Luoja sentään.
Osa neuvoo panemaan sen housuihin.
En pysty.
Näyttäisin siviilipoliisilta, joka valmentaa junnuliigaa.
“Pesälle kaksi, Kev!
Kev, pysy matalalla.
Liu’u jalat edellä, Kevin!
Isäsi oli yhtä paska!
Pelasimme yhdessä. Et pääse pitkälle.”
Hän on pelaajille ankara. “Sinusta ei tule ammattilaista.
Etkö osaa liukua jalat edellä?
Menen kohta paikalleni. Minulla on asiaa joukkueellesi.
Olet paska.
Valmennan seitsemää kaltaistasi.
Kuulitko?
Jotkut saattavat päästä ammattiliigaan.
Et sinä, Kev.
Mitä helvettiä sinä sanoit, Kevin?
Olen kyttä.
Naamioiduin siviiliksi.
Siihen kuuluu junnuliigan ärhäkkä valmentaminen.”
Esiinnyin kerran... huppari päällä -
ja vedin hupun narun toiselta puolelta polviin asti...
...ja jätin toiselle puolelle vain pätkän.
Kukaan ei nähnyt esitystäni.
Raivo yleisön silmissä...
“Ei!
Me maksoimme lipuista!
Suorista se!”
Minä vain pyörittelin sitä. “Olen naimisissa.”
Viskoin sillä ympäriinsä.
“Avioliitto on hauskaa.”
Mitä pidätte tästä?
Voiko tästä olla apua?
Onko täällä sellaisia, jotka eivät pidä tästä,
mutta jos vedän sen vielä ylemmäs, se ei häiritse?
Jätän sen hetkeksi näin.
En voi edes käyttää taskua.
Hei! Pöytä yhdelle. Niin, pöytä...
Minä taas.
Minä taas. Pöytä yhdelle.
Vakkaripöytäni.
Korkea vakkaripöytäni.
Taskuun ei saa helposti kättä.
Hei!
Pian Kanye keksii tämän tyylin, ja sitten kaikki pitävät siitä.
Nyt nauretaan, mutta sitten se sopii.
Kolmen vuoden päästä tämä on siistiä.
Paskat. Muoti lähtee minusta. Katsokaa tätä.
“Muistatko? Kanyella on uusi takki.
Muistatko sen koomikon.
Hän piti silloin jo takkia niin.”
“En minä... En muista.”
“Etkö? Hän teki sen jälkeen itsarin.
Etkö muista?
Hän uhkasi tappaa itsensä, jos emme naura joka vitsille.
Hän ei vitsaillut sanoessaan sen.
Itsemurhaviesti oli kaunokirjoitettu, joten hän oli suunnitellut sitä.
Sen kirjoittamiseen meni varmaan kaksi viikkoa.”
Panen itsemurhaviestiini vain Thong Songin sanat.
Ruumiini löytäjät: “Voi luoja!”
“Thong, th-thong-thong-thong.”
“Miten Sisqó liittyy kuolemaan?”
Jos aikoo tappaa itsensä...
...miksei kokeilisi eroottista asfyksiaa,
niin tietäisi, mistä siinä vouhkataan!
Olemme uteliaita. Emme silti tee sitä.
“Mitä jos kuolen vahingossa?”
Kokeilkoon he, jotka haluavat kuolla.
Kokeilkoon he.
Entä jos se on mieletöntä?
Niin mieletöntä, että haluaakin taas elää.
“Itsemurha pelasti henkeni.”
Siitä tehdään dokumentti.
“Itsemurha pelasti...”
Nautin siitä, kun ihmiset kumartavat liiallisella tavalla.
Se on mautonta.
Tavallinen kummarrus riittää. “Kiitti.”
Taputitte ihan syystä.
Te, jotka katselette kotona, hurraatte varmaan seisten.
Täällä ei noustu seisomaan, mutta kotona se on helpompaa.
Sitten kun on jo seisaallaan, niin voi käydä samalla kusella.
“Kulta, panenko pauselle?” “Ei tarvitse.
Tajuan suurimman osan vitseistä.”
Kymmenen vuotta sitten -
kun joku sanoi nähneensä dokumentin, häntä pidettiin nörttinä.
Nyt niitä täytyy katsoa, koska muuten ei pysy kärryillä.
Kaikki dokumentit on nähtävä tietääkseen -
nykyiset, menneet ja todennäköiset tapahtumat.
Näittekö dokumentin O.J:stä?
Mikseivät useammat ole nähneet sitä?
Se on aivan mahtava.
Hänen käheä-ääninen lapsuudenkaverinsa.
Tiedättekö, ketä tarkoitan? Se...
“O.J...
Varttuessamme yhdessä...
...O.J. murhasi aina ihmisiä.
Sanoin hänelle: ‘O.J., et saa tappaa...’”
Mitä hän teki... Miksi? Miksi hän...
“O.J.”
Kaverit ovat aina pyytäneet häntä puhumaan kovempaa.
“O.J.!
En usko, että O.J. tappoi Nicolen.
Hän tappoi Ron Goldmanin.
Sitten Nicole tappoi vahingossa itsensä.”
Hänen teoriansa ovat perseestä.
“Luulen, että Nicole ja Ron...
...tappoivat O.J:n...
...ja sitten he kaksi...
...yhdessä...
...ruumiillistuivat nykyiseksi O.J:ksi.”
Dokumentin tekijät eivät halunneet käyttää sitä aineistoa.
“Ei tätä voi käyttää. Mistä edes keksit tuon?”
“En tiedä.
En ole nähnyt häntä noin 35 vuoteen.
Ehkä hän teki sen. Kyllä hän oikeastaan teki sen.”
Mielestäni monet dokumentit ovat turhia.
Maapalloa ja elämää käsittelevät esimerkiksi.
Kuka voi ajatella niin optimistisesti...
...ihmisten älykkyydestä?
Emme ole niin pitkällä.
Minun ei tarvitse tietää lajeista meren pohjassa,
koska en ole niiden kanssa tekemisissä.
Otetaan askel taaksepäin.
Yksinkertaisia dokkareita yksinkertaisista asioista.
Miten tämä mikrofoni toimii? Emme me tiedä.
Kukaan meistä ei tiedä sitä.
Lapsesta saakka... “Se on äänitikkulaite.”
Jos joku kysyisi,
sanoisin, että ääni ajelehtii metallihäkkyrän läpi.
Metallihäkkyrä sanoo: “Äkkiä tänne!”
Sitten ääni kulkee ääniputkeen.
Niin minä veikkaisin.
Olen 36.
Veikkaisin sellaista, minkä lapsi voisi sepustaa päästään -
ajatellessaan sitä ensi kertaa.
“Enpä tiedä. Se on varmaan vain...”
Selvä. Niin no...
Joko olet aikaasi edellä tai väärässä.
Betoni?
Pahoittelen näitä aiheita.
Mitä hittoa on betoni?
Nestemäistä litkua, joka kovettuu ikiajoiksi?
Kovettuu ikiajoiksi.
Kertokaa se, illuminatit.
Okei.
“Ette voi kuljettaa minua tavallisessa kuorma-autossa.
Minut täytyy viedä pyörintäsäiliöautolla, joka on aina liikkeessä.
Minä olen hankala. Olen betoni.”
Betonialan ihmiset sanoisivat:
“Tiedätkö mitä? En minä...
Se on sellaista nestemäistä litkua, ja sitten sitä on rakennuksissa.
Sitä on rakennuksissa kaikkialla.”
Oletteko kysyneet kaverilta levysoittimista?
“Neula tarttuu ää...”
“Mitä?
Kuuntele nyt tuota!
Neula tarttuu ääneen?
Mitä se tarkoittaa?”
“No siis levyssä on uria, ja neul...”
“Mitä sellaista niissä urissa tapahtuu,
että neula osaa tarttua ääneen?
Mikä fysiikka sitä ohjaa...”
Show on ohi. Show on ohi.
Pankaa tekokamerat pois päältä. Niitä ei tarvita.
Nyt vain jauhamme näitä asioita.
Ultimate frisbeetä harrastetaan edelleen.
Katseletteko sitä koskaan?
Mitä se kertoo teistä?
Mitä te edes katsotte?
Puolustuksen pelaaja: “Älä nyt heitä sitä kiekkoa!”
Hyökkäävä pelaaja: “On pakko, Jason! Pois tieltä!
Jason, mene pois tieltä!
Kiekon heitto kuuluu peliin.”
Suostun aina, kun minua pyydetään heittämään frisbeetä.
Sitten aivoni ajattelevat: “Et sinä osaa.”
Kiekonheitossa voi olla joko hyvä tai minun kaltaiseni,
jolloin ajattelee joka heitolla, että lennä nyt, ole kiltti.
Lennä tuon tyypin lähelle.
Anteeksi!
Sitä huutaa “anteeksi” tosi nopeasti.
Juuri ennen kuin päästää irti. “Anteeksi! Siinä!”
Kääntyykö frisbee teillä koskaan poikittain?
Sitä ei voi peruuttaa.
Sen heittää ja huutaa: “Ei!
Voi helvetti!
Se en ollut minä!
Se en ollut minä.”
Oletteko nähneet kenenkään heittävän frisbeetä näin?
Kukaan ei pääse pukille frisbeen avulla.
Pane se pois.
1950-luvun klassisessa heittotyylissä ei ole mitään vikaa.
Moni lapsi on saanut alkunsa sellaisen heiton iltana.
“Katsokaa tätä tyyppiä.” “Neil, mene kauas!”
“Hieno enkelimäinen jälkiasento.”
“Hei, mitä te pimut teette tänään? Siinä!”
“Näittekö tuon tyypin heiton?
Toivottavasti pääsen myöhemmin imemään vähän hänen kulliaan.
Sellaisella tyyppillä, joka keksii tuollaisen heiton...
...on juuri sellainen kulli, jota haluan vähän imeä.
Jos vain saan siihen tilaisuuden.
Siihen lienee jonossa monta.”
Kiva.
Sinun pitäisi tutustua tuohon kaveriin.
Sinä naurat noin, ja hän nauraa noin.
Jäisittekö, jos koko show olisi tätä. “Asiasta toiseen...
Mitä muuta on meneillään?
Oletteko maistaneet lihapullaleipää?”
No niin, no niin, no niin.
Pannaan kamerat päälle.
Esiinnyn yleensä 20-30 minuutista tuntiin, ennen kuin kuvataan mitään.
Minulla on teille vähän vaalivitsejä, jos se sopii...
Tiedän... Tiedän kyllä...
Missä ja milloin ikinä katsottekin tätä, mietitte varmasti:
“Vaalithan menivät jo. Tiedämme jo tulokset.”
Arvatkaa mitä. Me täällä emme tiedä.
Katsokaa meitä. Olimme onnellisia.
Olimme ennen onnellisia.
Sitten kaikki meni pieleen.
Minä odotan vaaleja innolla,
koska näissä vaaleissa on kyse innoittamisesta.
Barack Obama oli ensimmäinen musta presidentti.
Se innoittaa ihmisiä.
Hillary Clintonista tulisi voittaessaan eka naispressa.
Se on innoittavaa.
Jos Donald Trump voittaa vaalit, se innoittaa kaltaisiani taviksia.
En ole ajatellut, että voisin päästä presidentiksi.
Nyt en enää tiedä. Hänkin pystyi siihen.
Mitä se vaatii? Täytänkö lomakkeen?
Lähetänkö videon? Mistä se prosessi alkaa?
On oltava optimistinen.
Jos Trump voittaa, kuolemme kaikki kerralla.
Sitä kohtaloa ei rahalla saa.
Joko syntyy sopivaan aikaan tai ei.
Ensin dinosaurukset ja nyt me.
Aivan mahtavaa.
Todella siistiä.
Hieno tapa kuolla.
Jos kuolee nyt, niin ajattelee: “Mutta kaikki kaverini elävät vielä!
Kaikki ovat menossa ulos syömään!”
Myönnettäköön yksi asia.
Tässä iässä ravintolakäynti saa adrenaliinin virtaamaan.
“Hei, menemme ulos syömään.” “Mitä? Voinko minäkin tulla?”
“Pullo viiniä pöytään? Kuin laskuvarjohyppy ilman laskuvarjoa.”
Haluaisin osallistua keskusteluun, mutta päässäni pyörii numeroita.
Miten tämä lasku jaetaan?
Maksaako Kathy osan? Maksaako?
Onko täällä parikymppisiä?
Jee!
Teille hurrataan ja taputetaan.
Nauttikaa siitä. En yritä olla mulkku.
Teillä on nyt jotain, mistä on nautittava.
Tiedän, että mietitte: “Käyn ulkona. Viivyn myöhään asti.
Olen ulkona kolmeen tai neljään. Pilkkuun asti.
Juon paljon shotteja.
Näkisittepä.
Helvetin paljon shotteja.
Tiedättekö, millä erotun joukosta?
Juomillani shoteilla.
En saa edes lopetettua shottien juontia.
Pakotan muutkin juomaan niitä.
Ota shotti kanssani. Sinun on pakko!
Juodaan ne yhdessä.
Olisipa se pahaa, niin näemme, kumpi saa sen paremmin alas.”
Kun shotti maistuu hirveälle, niin kaikki ajattelevat:
“Se on hyvää kamaa.”
Jos ruoka olisi pahaa, sitä ei syötäisi.
“Jos se on kamalan makuista, niin sen tietää olevan laatukamaa.”
“Join juuri shotin, joka maistui omenapiiraalta.”
“Olet täysi nössö.”
Kukapa ei haluaisi juoda omenapiirasta?
Kun täyttää 30, se loppuu.
Sille ei mahda mitään.
Sitä luulee voivansa jatkaa, mutta ei voi.
Kropalla alkaa olla sanomista.
Se sanoo: “Haluatko pizzaa kahdelta yöllä?
Hyvä on.
Selvä.
Onnea siihen.
Onnea vaan.
Onnea siihen.
Heräät sitten kello 3.45 yöllä kamalaan poltteluun tässä.
Mene hakemaan happolääkkeet.
Hae happolääkkeet.
‘Tarvitsen happolääkettä!’”
Parikymppisenä krapulassa ajattelee:
“Äkkiä vettä ja särkylääkettä.”
Kolmekymmpisenä se ei auta ollenkaan.
Vaikka olisi ottanut vain kolme juomaa.
Yksi niistä oli pelkkää limua, mutten ole juonut sitä pitkään aikaan.
Jos joku sanoisi,
että voit mennä ulos ja olla miten myöhään tahansa -
ja ryypätä ilmaiseksi joka ilta -
tai maksaa 20 taalaa ja mennä nukkumaan kahdeksalta illalla...
...niin sitä maksaisi 40 taalaa varmuuden vuoksi.
“Tässä tuplasti rahaa. Älä vie tätä minulta.
En halua alkaa valmistautua kasilta.
Puen yöpuvun varttia vaille.
Kello kahdeksalta haluan olla valmiina.
Olen melkein unessa! Jättäkää rauhaan!”
Nyt ymmärrän vanhuksia.
Ennen en tajunnut isovanhempiani.
Nyt ymmärrän.
“Syömme päivällisen kello 16.30.”
Miksipä ette söisi?
Päivällinen klo 16.30. Sängyssä klo 18. Ylös klo 2.00 katselemaan maailmaa!
Nähdäkseen koko maailman.
Silloin täytyy herätä kahdelta.
Kun herää kahdelta... Jes!
Isoisäni odotti portilla päivän lehteä ja huusi:
“Miksi jouduin odottamaan puoli tuntia?”
Siinä vasta maailmanvalloittaja.
Yritän tässä sanoa,
että jos me kaikki kuolemme yhtä aikaa, on kuin kukaan ei kuolisi.
Jos Trump voittaa vaalit, me elämme ikuisesti.
Ikävä kyllä siitä saattaa tulla hänen iskulauseensa.
“Äänestä minua, niin elät ikuisesti.” “Mitä? Selvä.
Ja lomat ovat pidemmät?
Tämä tyyppi tietää jotain, mitä me muut emme.
Kuulostaa hyvältä.”
Jos minä saisin päättää, meille tulisi taas kenialainen pressa.
Eikö niin?
Jotkut ajattelevat nyt: “Vitsi on ohi, ja manifesti alkoi.”
Aplodit voivat olla vähän ristiriitaiset.
Ajatteletteko, että Obama ei ole amerikkalainen?
Oletteko kanssani yhtä sarkastisia vai ettekö huomaa sarkasmiani?
“Jes! Toinen kenialainen!”
Obama on USA:n kansalainen.
Monet uskovat toisin. Yhdestä saattaa tulla presidentti.
Jos ette vielä ole peloissanne, miettikää sitä.
On kivaa kuvitella, ettei hän ole USA:n kansalainen.
Eka musta presidentti tässä maassa,
jossa on koettu paljon, ja tässä rotujännitteiden tilassa.
Se on hienoa.
Sen lisäksikö hän ei ole edes USA:n kansalainen?
Mitä?
Anteeksi kuinka?
Tyrmistyttävää!
Saat jatkaa työtä, kunnes et enää halua.
Se olisi niin hyvä huijaus, että hän saisi jatkaa presidenttinä.
Meillä ei ole siihen pätevyyttä.
Saat pitää homman.
Jos hän ei olisi USA:n kansalainen,
miettikää ekaa iltaa Michellen kanssa Valkoisessa talossa.
“Voitko uskoa tätä?
Minä pelleilin vain.
En uskonut pääseväni näin pitkälle.
En oikeasti uskonut.”
Michelle: “Mitä helvettiä me nyt teemme?
Mene ilmoittamaan... ‘Vitsi vitsi’... ja sitten häivymme.”
“Okei. Okei. Rauhoitu.”
Jos tiedettäisiin, että se keskustelu käytiin,
heille luvattaisiin 12 vuotta.
“Ovatko he niin suloisia? Saakoon 12 vuotta.”
Olisi hienoa, jos hän ilmoittaisi viimeisenä päivänään:
“Minun täytyy tunnustaa yksi asia.
En ole edes USA:n kansalainen.”
Eivätkö kaikki, jopa häntä inhoavat,
olisi että: “Ei ole totta, Barack!
Mitä?
Sinä senkin veijari!
Sinä vasta tempun teit!
Olet paras huijari.
Miten onnistuit? Tutkimme asiaa.
Olet ainoa presidentti, jonka kohdalla asiaa epäiltiin.”
Ei se rasistista ollut. Siirrytään toiseen aiheeseen.
Lakaistaan se maton alle. Ei siitä ole seurauksia.
Kokeilkaa itse tehdä niin.
Sen haluan sanoa kaikille.
Jos luulette sen olevan helppoa,
niin menkää vieraaseen maahan ja hakeutukaa presidentiksi.
Ette pääse edes valtuutetuiksi, joska kukaan ei tiedä, mitä ne ovat.
Emme ole koskaan tienneet.
Äänestäessämme valtuutettuja ajattelemme:
“Kenellä on paras nimi?
Enpä tiedä.”
Ei tiedetä, mitä valtuutetut tekevät. Tai pormestari.
Lapsena luulee tietävänsä. “Pormestari johtaa kaupunkia.
Se oli Richard Scarry -kirjassa.”
Marion Barry jäi kiinni crackin poltosta.
“Mitä? Hänhän on pormestari!”
Sitten Rob Ford poltti crackia Torontossa.
Ehkä meidän tulisi kysyä itseltämme:
“Polttavatko pormestarit crackia?”
Ehkä he kaikki polttavat. Ei tiedetä.
Emme tiedä, mitä he tekevät.
Hitostako me tiedämme? Sitä he tekevät.
Kaksi on vain jäänyt siitä kiinni.
Kaikkia meitä ei ole tuomittu rattijuoppoudesta,
mutta eikö meillä kaikilla olisi siihen syytä?
Se on sama asia, mutta kyse on crackista.
Ja valtion virkamiehistä.
Muuten se on sama asia.
Sitä he tekevät.
He polttava crackia ja kantavat isoja saksia.
Niitä saksia ei saa kaupoista.
Se tässä on pahinta.
Mistä he saavat ne?
Käskette katsomaan Etsystä. Katsoin jo.
Se oli ainoa taustatyö, jonka tein tätä varten.
Olisin voinut googlettaa valtuutetun.
Paskat siitä.
Halusin puhua saksista.
Leikkaa nauha normikokoisilla saksilla.
Ei!
Siitä ei tule mitään.
Niillä ei saa leikattua tällaista silkkiä.
Tarvitsen valtavat sakset skeittiparkin suojeluviraston avajaisiin.
En tiedä, mikä on skeittiparkin suojeluvirasto,
mutta se on kiva sanoa, ja jengi nauraa.
Homot republikaanit. Mitä tietoa heillä on?
Siis...
...onko siitä netissä jotain?
Yritän tukea teitä, mutta tuetteko te itseänne?
“Kyllä, uskon sen puolueen arvoihin,
vaikka puolueen mielestä minulla ei ole oikeuksia.
Monet heistä haluaisivat tappaa minut.
Mutta tiedättekö mitä?
Olen ytimeltäni konservatiivi verosyistä.”
Oletteko koskaan myöhään pihalla -
katselemassa ääretöntä taivasta ja miettimässä, mistä tässä on kyse?
Täällä me leijumme kivenmurikalla avaruudessa.
Mitä tämä ikinä onkaan.
Emme tiedä, mistä tulimme. Emme tiedä, mihin menemme.
Emme tiedä, mitä maailmankaikkeus on.
Näemme tähdet, joita ei edes ole.
Näemme vain lopulta tähtien valon.
Se on niin käsittämätöntä, että haluamme huutaa taivaisiin...
“Tuhlaammeko liikaa rahaa?”
Tiedätte varmaan. Elämän isot kysymykset.
Jatkuu näiden mainosten jälkeen.
EI OIKEA KESKUSTELUOHJELMAN JUONTAJA
Jack White, olet kumouksellinen.
Olet edelläkävijä monella alalla.
Rory, et ole kokeillut stand-upia.
EI KOSKAAN STAND-UPIA
-En ole kokeillut stand-upia. -Rory, anna minun.
Jack hoitaa homman.
EDELLÄKÄVIJÄ, KUMOUKSELLINEN, TUOTTAJA
Rory ei ole kokeillut stand-upia.
Katsottuani vuosien varrella stand-up-koomikkoja -
ja myöhäisillan ohjelmien koomikkoja, jotka ovat harjoitelleet,
miettineet vitsejä, tehneet taustatyötä...
-Ammattilaisia. -Se on nähty.
Miten olisi tyyppi, joka ei osaa hommaa,
ei ole elementissään, on epämiellyttävä, eikä liene kovin hauska?
Millaista se olisi?
Rory, miksi tämä haastattelu on keskellä ohjelmaasi?
Koska olen täysin amatööri ja teen tätä ekaa kertaa,
minulla ei ole paljoa materiaalia.
Ei tarpeeksi.
Ajattelin siis, että teemme sketsin täytteeksi.
Jack tuli myös. Se on mielestäni kiva juttu.
Plus...
Ai niin. Ei sittenkään muuta.
Haltioissani.
Innoissani.
-Onnessani! Minä siis... -Voisitko siirtyä vähän?
-Joo. Vähän kauemmasko? -Kiitos.
-Liian lähellä. Riittääkö... -Joo.
Kun on niin intona, kun pitää siitä niin paljon...
Voisitko siirtyä vielä vähän?
Tännekö?
Mistähän ideat syntyvät, jos olen näin innoissani?
Koska tämä on minulle uutta...
Voitko odottaa hetken? Saisiko tänne toisen sohvan?
Tämä on minulle uusi aluevaltaus.
Olin siis... innosta pinkeänä.
Mitä tämä on?
Kentuckyn viskiä valituista tynnyreistä.
Tarjoan sitä aina vierailleni.
Se on kiva tapa lopetella.
-Kiva ajatus. Kiitos. -Kippis.
-Kiva jakaa se kanssasi. -Tuoksuu tänne asti.
Ehkä voisit kertoa pari vitsiä nyt.
-Niinkö haluat? -Niin.
Selvä. Tässäkö?
Niin. Kerro ne yleisölle.
Miten on paras? Tässä sohvallako?
Nouse ylös. Stand-up tarkoittaa “seisten”.
Selvä.
-Miten olisi...? -Niin juuri.
-Olisiko...? -Tulisitko tähän?
Joo, okei.
-Vähän... -Lentäminen on...
Vähän kauemmas. Ei ollut tarkoitus keskeyttää.
Lentokentälle tullessa...
-Vielä vähän kauemmas. -Okei.
Siinä on liikaa varjoja.
Turvatarkastuksessa...
Ei, vähän vielä. Pari metriä vielä.
-Kauemmasko? -Niin.
Lentäminenkin jännittää jo.
Ja nyt... Vielä vähän.
-Vähän vielä. -Siinä.
Koska turvatarkastajat tajuavat, että tiedämme sen kenkäjutun?
Kentällä pyydetään riisumaan kengät.
Kuka muka ei vieläkään tiedä siitä?
Tuleeko joku kentälle ihmettelemään:
“Pitääkö kengät riisua?”
Jos niin käy, se tyyppi pitää pidättää ja tappaa.
Ei hän ehkä ole terroristi, mutta hän hidastaa jonoa.
Ja mitä on paikallinen terrorismi?
Mitä se on paikallisessa mielessä?
Jonon hidastamistako? Sitä ei kaivata.
“Mistä lähtien?” “Tappakaa hänet!”
Olen jonon hännillä. “Tappakaa!
Tässä kaikkien edessä!
Pikkuinen, kaikkien on katsottava.
Kaikkien.
Kaikkien on katsottava.
Älkää tehkö tuollaista.”
Turvatarkastuksessa tulee paljon paineita.
Kotona kukaan ei riisu kävellessään sivuttain,
mutta lentokenttä on kuin olympialaiset.
Vauhtia!
Ihmiset itkevät. “Haluan vain päästä sukulaisten luo!
Voinko jättää neuleen päälleni?
Voi luoja! Unohdin panna lompakkoni laatikkoon!
Mitä nyt tapahtuu?”
Lompakot pois!
Helvetin kireä tunnelma.
Kun on yhdessä kiemurtelevassa jonossa, se vasta onkin hauskaa.
Heti kun tulee siihen hihnalle, kaikki ovat vihollisia.
Kukaan ei ole kaveri.
Siinä on aikarajoitus. On mentävä heti!
“Etkö pääse nopeammin?
Montako laatikkoa tarvitset?
Läppäri ja iPad? Mihin olet matkalla?”
Sitten täytyy mennä tähtiportin läpi.
Mistä siinä on kyse?
Miksi teemme niin? Mikä se kone on?
Jos kysyy, mitä kone tekee, turvatarkastajat vastaavat:
“Katsomme, mistä hikoilet, ja sieltä käpälöimme.”
Ensi kerralla kun olette siinä tähtiportissa,
sanokaa toisen puolen tyypille:
“Enpä tiedä. Vaikka vuoden 1984 Los Angeles.”
“Astukaa pois.”
“Kauanko olin poissa?”
Tehkää niin. “Olkaa hyvä ja astukaa tänne.”
“Kauanko olin poissa?
Missä minä olen?”
“Todella hauskaa. Menkää lennollenne.
Rouva, jolla on äidinmaidonkorviketta, mitä teette täällä?”
“Tulin tulevaisuudesta tappamaan pojan.”
“Hyvä herra, ottakaa laukkunne ja menkää.
Rouva, tulkaa tänne!
Miksi ruokitte lapsia?”
Siinä lentokenttämatskuni.
Jos luulette Jeesuksen olleen valkoinen, ette saa puhua asekontrollista.
Hyvä on.
Kaikki eivät ole samaa mieltä.
Koulunkäynti on kalliimpaa kuin koskaan.
Jotkut ajattelevat, että kyllä Jeesus oli valkoinen.
Heillä menee hyvin.
Niin minäkin haluan elää.
En vain voi.
Minun täytyy tutkia asiaa.
Jos halutaan muutosta,
joitakin ihmisiä on estettevä äänestämästä.
Tiedän.
Tiedän kyllä.
Ei kuulosta edistykselliseltä.
Niin ei kansanmurhakaan.
Kansanmurhaa inhotaan.
Minkä takia?
Se on aina ollut hirveää,
kun sitä on ennen tapahtunut.
Ei se vältämättä tee siitä huonoa asiaa.
Jos sanoisin teille huomenna,
että keräämme kaikki rasistit ja homofoobikot yhteen -
ja tapamme heidät, eivätkö fiksut tyypit ajattelisi...
“No hitto, sitä emme ole kokeilleet.
Se saattaisi auttaa.”
Ei välitetä ihonväristä eikä uskonnosta.
Hankkiudutaan mulkuista eroon.
Otetaan ilmastonmuutoksen kieltäjätkin siihen.
Te tajuatte. Olette ajan tasalla. Olette siistejä.
Minä en usko ilmastonmuutokseen, mutta Nooan arkki on tositarina.
Tyyppi varoitti kaikkia muuttuvasta ilmastosta,
ja kaikki sanoivat: “Ole hiljaa, Nooa.
Älä omi kaikkea puuta päästäksesi nussimaan eläimiä.
Siltä se näyttää.
Niin me sen näemme.
Näytät rakentavan jotain seksilaivaa.
Jos se ei ole totta, niin tule kapakkaan -
ja kerro se, koska ihmiset juoruavat.
Ihmiset juoruavat.
Emme me tunne sinua.
Ihmiset puhuvat.
Olet jotain tuhat.
Kukaan muu ei ole niin vanha.”
Aseista puheen ollen, kaikki täällä eivät pidä aseista.
Kaikki eivät ole niitä vastaan.
Ehkä kaikkia aseita ei pitäisi saada.
Tiedämme kuitenkin, että tällä hetkellä -
kaikki aseet ovat saatavilla.
Jotkut keräilevät aseita.
Jotkut taas keräilevät kukkia, ja toivovat, että aseet poistuvat.
Vakuutan teille, etteivät ne poistu.
Teille on uskoteltu, että taistelemme heitä vastaan.
Emme vain tiedä ketä “heitä”.
Taistelu on osavaltioiden välillä, ja siitä tulee verilöyly.
Kun aseita on kerran saatavilla...
...harkitkaa niiden hankkimista.
Tilanne tulee kärjistymään.
Kun jengi hyökkää koteihinne, ettehän halua puolustuatua pihviveitsillä.
Ehdotin vaimolleni aseen ostoa.
Hän kysyi: “Mitä varten?”
Sanoin: “Tarvitsemme varmaan vettä 10 vuoden päästä.”
Haluan muiden tapaan elää hetkessä, mutta tulevaisuuttakin on mietittävä.
Myöhemmät ajat on otettava huomioon.
Fury Road tulee vielä vastaan.
Näkikö kukaan sen dokkarin?
“Luulin sitä leffaksi.” Niinkö?
“O.J. vihasi vettä.
Sanoin O.J:lle, että tarvitsemme vettä.”
En yleensä imitoi ihmisiä. En ole siinä hyvä.
Tuo oli silti aika lähellä.
Kun joskus katsotte sen dokkarin, ajattelette:
“Harmi, että tyyppi teki itsarin. Hän olisi rikastunut imitoimalla.”
“Tiedätkö mitä?
O.J.”
En pidä reaktioista lasin rikkoutumiseen.
Tiedättekö sellaiset tyypit?
Mitä, jos koko show olisi tätä? “Tiedättekö ne tyypit?”
Lasi menee rikki. “Älkää koskeko siihen!”
Turpa kiinni.
Lasin rikkoutuminen ei ole kenellekään uutta.
Kukaan ei tule ja sano:
“Antakaa minun kerätä sirpaleet paljain käsin.
Panen sirpaleet suuhuni, kunnes joskus löydän roskiksen.
Pankaa sirpaleet suuhuni.”
“Älkää kävelkö siinä ilman kenkiä.”
Oletko varma?
Kuulin lasin särkyvän, joten päätin vetää uikkarit päälle.
Oliko se turhaa?
Missä se lasi on? Jee!
Saan ihmisiltä save the date -kortteja.
Tiedätte, mistä puhun.
Milloin ja miksi ne tulivat tavaksi?
Miksi joku keksi, että ennen hääkutsua pitää lähettää save the date -kortti.
Hei, pst. Etukäteisilmoitus.
Pian saatte kutsun.
Teidät on valittu.
Molemmissa kutsuissa on sama tieto.
Save the date -kortilla saatte mukana kuvan meistä.
Se on magneetti. Pankaa jääkaapin oveen.
Koristelkaa kotinne pärstöillämme.
Sen kuvan nähdessään ajattelee:
“Voi paska. En voi mennä.”
He tuijottavat kuvasta. “Rakkaus on tällaista, eikö?
Olemme kaukaisella niityllä hylätyn ladon vieressä.
Tulkaa häihimme.
Katsokaa. Syleilemme seisten -
ja nauramme jollekin, mitä toinen meistä sanoi.
Tulkaa häihimme!
Olemme laiturilla järven keskellä.
Emme asu järven lähellä. Miten pääsimme sinne?
Rakkaus!
Rakkaus vei meidät sinne, ja meitä kuvattiin salaa.
Emme edes tienneet kamerasta.
Seisoskelemme aina näin.”
Se ei ole koskaan sulhasen idea.
Kaverilta tulee sellainen kortti.
“Mitä vittua tämä on?”
Sulhanen ei koskaan sano:
“Otetaan kuva, jossa otsamme koskevat ja silmämme ovat kiinni.
Varuiksi.
Jos emme käytäkään sitä kuvaa, missä ratsastan ilman paitaa.
Tiedäthän.”
Jos haluaa kutsua minut häihin, lappu riittää.
Vihkosta repäisty paperi.
Siihen voi kirjoittaa liidulla. Säästyy rahaa.
Lappu, jossa lukee häiden päivämäärä ja että tarjotaanko häissä alkoholia.
Jos alkoholia ei ole tarjolla hääjuhlissanne,
niin teillä pitäisi olla munaa kirjoittaa se kutsuun.
Sittenpä saatte tietää, moniko sukulainen...
...piittaa paskatkaan häistänne.
Sitä menee häihin... “Yksi olut.”
“Emme tarjoile alkoholia.”
“Miksi sitten katselin seremonian?
Oliko se joku paska näytelmä?”
Siitä häissä on kyse.
Häät ovat paska näytelmä.
Siitä pitävät vain sen näyttelijät.
Kaikki yleisössä ajattelevat:
“Vielä 20 minuuttia, niin sitten vedämme pään täyteen!”
“Ei meidän häissämme!
Me kutsuimme Jeesuksen.”
Olin kerran alkoholittomissa häissä.
Toivoin parille ripulia häämatkalle.
“Tuo ei ole kivasti sanottu.”
Eikö? Meinasin toivoa heille kuolemaa.
Mikään ei houkuttele tanssilattialle paremmin kuin iso tuoppi jääteetä!
Haluan olla selvin päin, jotta tiedostan huonon tanssitaitoni.
Jäätee muistuttaa minua siitä.
Olen käyttänyt taskupillua.
Älkää olko tuollaisia.
Olin Texasissa festareilla.
Kaikki esiintyjät saivat lahjapussin.
Pussissa oli ilmainen taskupillu.
En tiedä, oliko se vitsailua.
En pitänyt sitä vitsinä.
Siirryin syrjemmälle...
...ja päätin panna iltapäivän ohjelman uusiksi.
“Eilen lounaan skippaaminen ei haitannut.
Ei siihen nytkään kuole.”
“Pakko panna tätä!” Sanoin niin hotellin aulassa.
“Pakko vetää kulli esiin!
Tämä on tehtävä!”
Jotkut naiset varmaan ajattelevat:
“Oksettavaa, että hän nai taskupillua.”
Toiset eivät välitä.
Jotkut luulevat minun sanoneen “taskupullo.”
Nyt tunnistatte itsenne.
Ja muutkin tunnistavat.
“Mikä se sitten on?” “Ei hajuakaan.
Tuo tyyppi pitää terrosismistakin.
Ei hajuakaan.”
Jos teidän miesten mielestä -
taskupillut ovat ällöjä, niin miettikää tosiasioita.
Olette vieraassa kaupungissa, yksin hotellihuoneessa.
Saatte jostain ilmaisen taskupillun.
Voitte mennä vetämään käteen, jos luulette, että ette runkkaa sillä.
Sillä on pakko runkata, koska se on koettava.
Millaista se on?
Jotkut täällä ajattelevat: “En kaipaa seksileluja.”
Kasvakaa aikuisiksi.
Jos olisitte kadulla,
ja joku tarjoaisi kyytiä Ferrarilla, ette sanoisi: “Minulla on jo auto.”
Te nousisitte kyytiin.
Sitten teille selviäisi, että se on naamioitu Kia Rio.
Ne toimivat näin.
Tämä on kaksiosainen vitsi.
Kuminen tekovagina otetaan...
...paketistaan, ja se pannaan lämpimään veteen -
viideksi minuutiksi.
Se on koko elämän...
...älyttömin hetki.
Seistään hotellin kylppärissä...
...alasti, valmiudessa.
Ei tiedetä, mitä tuleman pitää.
Ollaan valmiina. Alasti. Valmiina.
Seistään lavuaarin äärellä -
kuin lapsi, joka odottaa vedessä kasvavaa lelua.
En malta odottaa, että vagina on valmis!
Tykkään reissata! Se tuo esiin parhaat puoleni!
Kun on siinä tilanteessa,
siinä on seurana toinen tyyppi, joka katsoo peilistä.
Hänellä on kysyttävää.
Rory, miten päädyimme tähän?
Miten tähän on tultu?
Olet naimisissa.
Vaimosi tuntee varmaan jonkun, jota voit panna.
Tuo ei koskaan naurata monia.
Vaimoni toivoo, etten sanoisi niin.
Nyt täällä on kameroita.
Sitä ei voi perua.
Se tuli sanottua.
Mielestäni elämässä on oikeastaan kyse...
Nyt oikeastaan... Kamerat päälle. Ohjelma alkaa nyt.
Elämässä on oikeastaan kyse siitä...
...että päällämme on kerroksia, jotka kokoamme jostain syystä.
Suojaksemme. Syystä tai toisesta.
Ainoa keino oppia tuntemaan itsensä -
ja paljastaa todellinen minänsä muille, on hävittää ne kerrokset.
Jotkut hankkiutuvat niistä eroon nuorena.
He elävät onnellisina.
Jotkut ovat teidän ikäisiänne, ja heillä on edelleen joka kerros.
Sitä miettii...
Sinä päivänä poistin kerroksen.
Tajusin...
...että olen tyyppi, joka nai mitä tahansa.
Onko sinulla siinä elottomia esineitä?
Voisinko työntää niihin kullini?
Olen niitä miehiä.
Panisin vaikka tekopersettä.
Tiedätte kyllä, mikä se on.
Ette ehdi poistamaan ponnahdusikkunoita.
Ette ehkä omista sellaista mutta tiedätte niistä.
Ei jalkoja eikä kehoa. Pelkkä perse, jota voi panna.
Show alkoi ja päättyy samalla teemalla.
Toivottavasti se tyyppi palaa nyt, joka lähti tunti sitten paskalle.
“Miksi katselette edelleen?” “Välissä oli muutakin.
Hän vihaa naisia.”
Katselin sellaista tekopersettä viisi...
Älkää viitsikö. Ei nyt.
Älkää lähtekö näin lähellä loppua.
Lukitkaa ovet. Ovatko kaikki ovet lukossa?
Katsoin sitä viisi minuuttia.
Ajattelin: “Kunhan kukaan ei saa tietää, niin tokihan minä sitä nain.
Runkkaan muutenkin.” Eikö niin, miehet?
Huonoin harjoiteltu lopetus.
Vai niin. Pelkästään minä.
Ajattelin, että kaikki nousisivat...
Naiset, en tiedä, tiedättekö...
...että kun parikymppiset miehet ajattelevat runkkaamista,
niin he tekevät sen mielellään.
Kun runkkaus tulee kolmekymppisenä mieleen,
me kaikki ajattelemme:
“Milloin tämä loppuu?
En jaksa tätä enää.
Tätä on jatkunut 20 vuotta.
Se oli kivaa vain 10 vuotta. Jatkoin, koska luulin kuolevani.
Pysy kaukana minusta...
...ja perheestäni.”
Jos sellaisen tekoperseen ostaa...
...niin missä sitä voi säilyttää?
“Pidän sitä sängyn alla.”
Niinkö, sekopää?
Lapseni saisi löytää mieluummin vaikka ladatun aseen.
Siitä ei olisi yhtä kiusallista puhua keittiössä.
“Isi, mikä tämä on?”
Se on varaäitisi.
Kiitos teille paljon.
Kiitos. Kiitos teille.
Kiitos paljon.
RORY ON #1
Rory! Rory! Rory!
Tämä on mahtav...
Tämä on ihan parasta. Teettekö tämän aina esitysten jälkeen?
-Pankaa sisään. -Olette parhaita.
Älkää heittäkö minua roskikseen!
-Tuo oli syvältä. -Hei!
-Oli hän Todd Glassia parempi. -Ketä?
OMISTETTU ELÄMÄNI RAKKAUDELLE, JORDANILLE,
JA ELÄMÄNI VALOLLE, ELLIOTILLE.
Tekstitys: Aino Muurinen